Вести
Спорт
Селебрити
Лајфстајл
Дискусије
Кувар
Огласи
Дискусије
:
Крајина
+1 / -1
0
Najbolje tek dolazi...
SrboPeuljanac
(Sanjar)
28. март 2010. у 15.54
Ne sjećam se tačnog trenutka kada sam poželio da umrem. Bilo ih je više, možda više nego što pamtim, pa mi se zato teško i prisjetiti.
Bar onog najačeg trenutka.
Mada znam da sam u svim tim trenucima umirao pomalo, dio po dio u meni, mojoj duši i srcu je tamnio, nestajao i umirao, kao što dan umire dolaskom sumraka i nailaskom tamne noći.
Sjećam se nekih od tih mračnih trenutaka. Kada sam počeo polako shvatati da nikada više Krajiške poljane neće izgledati isto kao što su do tada izgledale, mnogo prije nego što se zaista i počele nestajati.
Ili kada sam gledao gradove kako gore, slušao krikove ljudi, žena, djece. Slušao krikove samog sebe, a nisam shvatao da to i ja takve krikove ispuštam pred nailaskom neopisive tame, nepresušnih suza i neprekidne boli.
Obilazeći grobove onih koji sada žive sada samo još u mojoj duši, i dušama onih koji ih se još sjećaju, koji znaju kako im je ruka bila topla, osmjeh veseo, glas mio i čela vedra.
Kada sam shvatao da nestajem i ja sa njima, sa svakim pomalo, svako je odnosio sa sobom po jedan djelić mene.
Ko će to znati, ne mogu ih se svih prisjetiti.
Lažem.
Mogu, samo ne želim da se sjećam tih trenutaka svoje sopstvene smrti.
Ali se zato mogu sjetiti trenutka kada sam poželio da opet živim. Kada sam poželio da se otmem iz tih tamnih, turobnih, tegobnih provalija duše. Da ostavim iza sebe sve kolone, boli, ratove, grobove i suze.
Da opet srećan životom hodim, da dišem punim plućima, bez bola u njima, da se radujem životu kao malo dijete.
Da mi opet postanu prijatelji sve moguće i nemoguće stvari, od čistog neba, sunčanih popodneva do snijegom zavejanih predjela i blatnjavih čizama u kojima sam prolazio kroz iste.
Kada sam opet zavolio maj.
Sjećam se tog trenutka bistrinom čistog slapa koja se obrušava niz planinu pa se polako spaja sa rijekom i pridružuje se njenom mirnom toku.
A to je bio trenutak kada sam uzeo tebe za ruku i osjetio njenu toplotu.
Kada sam kroz tvoju ruku osjetio da i kroz nju struje sva sjećanja kao i kroz moju, da je prošarana istim bolima i pitanjima na koja ne postoji odgovor.
Da se u linijama života na tvom dlanu, nalazi ispisana moja priča.
Ustima mi to nisi morala reći, i znala si to i sama, samo si se osmjehnula i još jače mi stisnula ruku.
Prolazi vrijeme od kada se desio taj trenutak, i već smo mnogo, mnogo toga zajedno prošli.
I nije uvijek bio ružama posut taj put, nekada nas je i trnje ubadalo, nekada su poznati, stari, tamni oblaci nailazili i povremeno nam prikrivali sunce pa mi nisu davali dovoljno svjetlosti da čitam šta piše u nastavku naše priče na tvom dlanu.
Ali nikada nisu predugo trajali, uvijek bih na kraju ipak uočio zarez na tvom dlanu, tamo gdje mi se u prvi mah možda učinila tačka.
Nema tačaka za nas, ni uskličnika, nema ni znakova pitanja.
Ima samo ta neprekidna linija koja priča o nama i pruža se do beskraja, do nekih neslućenih visina i neizmišljenih daljina.
I ta priča je puna Ljubavi, veselja, osmjeha i čudesnih događaja koji će nam se tek desiti, neuporedivo ljepši čak i od ovih najsvjetlijih koje smo već doživili.
Zato mi daj ruku, da stavim moj dlan na tvoj, da priča može mirno dalje da teče, da upišemo riječi Ljubavi u te linije koje još nigdje nisu ispisane.
Osim baš tu, na tvom dlanu.
Daj mi ruku, stegni je i ne puštaj, jer ću te voljeti, draga, i kada sve ostalo nestane, kada sve priče budu ispričane, svi predjeli otkriveni i sve visine osvojene.
Daj mi ruku i ne puštaj...jer najbolje tek dolazi, milo moje...
+1 / -1
0
vojvoda5555
(sport menadzer)
28. март 2010. у 18.54
Ех Брате ето некако и сам сам пролазио тим животном голготом
Када човек посустане и падне , мислећи да далље неможе, да није
вредно , али увек има нешто што га подигне ,да му снагу да
настави верујући да ће тамо негде већ сутра бити боље да
ће осетити да је даље ногуће и да ће те некп разумети или
поделити бол као и љубав са неком или према неком.
мислим да љубав или разумевање та ускра која те подигне која
те осоколи разбуди ослободи оне тешко подношљиве сваке људске
боли . па чак и у најтежим трентцима људског живота.
много је сличних судбина осетило да пожели да га нема да
се даље неможе, али вера и нада подигну човека да настави
и заиста је много тих тренутака кад човек падне подигне
се и настави.
И сам сам пролазио тим тешким путевима живота , АЛИ вера
љубав и нада нас често једини подижу и дају снагу да ће
оно најбољљ и највредније зек доћи , како то ти и сам рече
Братац .
Вњрујем да свако од нас има веру у нешто некога , или разлог
да верује да ће боље тек доћи .
Само ти брате имаш тај дух то нешто што рсположи човека да га
натера на размишљање , да га разбуди .
Лепо брате и хвала ти за сваку реч , желим ти све нај нај
Даће Бог .
Још једном хвала и свако добро за тебе Братац.
војашин'''.
+0 / -0
0
Ima-nade
31. март 2010. у 00.10
Eh Srbane i Vojasine, evo još jedne koja je umirala, dugo, polako :( Nekada se stvarno pitam, da li sam ja ono sve prezivjela ili je to bila neka druga ja. Ko mi je kriv, sto to sve ne znam ovako lijepo srociti u cjelinu, kao nas Srban. Sve je to još kod mene razbacano:)
Citajuci vas, nadjoh nam nešto zajednicko. Vjerujemo, da ima nade, da ono najbolje tek dolazi, samo valja grabiti naprijed.
Moram dodati, ko je mene vratio u zivot. To je moj biser, koji mi je Bog podario, je zna ON, šta je meni trebalo.
Zahvalna sam joj, sto je ugledala ovaj svijet, a meni dala nadu, da ima još zivota isped mene:))
Svako dobro vama i vasim najmilijim:)))
+0 / -0
0
Ima-nade
31. март 2010. у 00.32
„Jer zna ON”, jedno slovo progutah, a velika je razlika :))
+1 / -1
0
vojvoda5555
(sport menadzer)
31. март 2010. у 03.24
E моја Надо ''' чудни су путеви Господњи ''' само Он зна
шта је за нас набоље , некад се човек тешко мири са том
чињеницом па ипак на крају понекад и сами увидимо да је учинио
нешто много боље од нашег плана .
Истина је да се дшава да понекад нисмо у стању да сватимо
свако страдање , као ни понуђене дарове, Али Бог'''има своје
планове за сваког и за сваку ствар.
Морамо некад и да страдамо , е да би били боњи , а свако
од нас мора да изнесе свој Крст '''.
Tако то иде у животу гобеља у блато гобеља из блата само
Цар Небески зна шта нас чека новим даном .
Што нам се год деси морамо издржати и трпети без неког великог
упитника , зашто .
Слично се и сам питам , да ли је могуће толико бреме поднети
и да уопште постојиш , понекад се пробудим мислећи да сам у
родном селу , погледом тражим ону стару Крушку и јутатње сунце
треперење тек олисталих грана старе Крушке како се повија под
благим повјетарцем и траву окупану бисерном росицом како се
прелијева под јутрњим зрацима Сунца .
Ону сву љепоту , уф изем ти живот то се неможе описати.
Е онадак кад пртрљам окице шта видим , ма гледам ал невидим
ништа јопет немерем вјеровати ђе сам нти знам ко сам и шта
који кривак радим у овој аветињи ђе поштен Домаћин неби посла
свога ћену .
Изађем ван оно бука мјесто оне дивоте и раја гледам ове
дрогиране и балаве дрогераше и клошаре од зла оца и горе мајке
шта да слзшам ским да причам ским да се веселим са ким да попијем
ским да запјевам макар и од муке .
Тако ти је то моја Надо , ским пијем Кафу , са зомбијима емти
живот кад имаш све А у ствари немаш ништа , мука жива ал трпиш
и Надаш се , да ће бити боље , једног дана .
Шта више казати кего ћути и трпи.
Леп поздравић ... војашин.
+0 / -0
0
SrboPeuljanac
(Sanjar)
31. март 2010. у 11.53
Hvala vam na citanju i komentarima.
Svako dobro.
+0 / -0
0
vojvoda5555
(sport menadzer)
01. април 2010. у 17.00
Неѕнам ђе ми је Кумашин '''Жућо '''љега чоек мора тражти
вајек мјења мјеста , из Кафане у Кафану све мало мало па
шмугне да га КумаДара невди , њему тешко да се јавне само да
знам ел добро.
Незнам ко то вдјо, ма само да каже ђе је, мени ће мам бити
лакше , љопов један .
Радаб да и он напише понеку, стално га цоек мора мољакати
додуше понекад мора да припази јер је Кума поштрила
санкције , ...због несташлука ,...
А и наша Рда''' ће морати и Нашег Србана мало да ушери тако
и он мало па га нема ни за љек , ма велки су то љопови
Ммм само кад ми допану, све ћу казати , зато им је боље да мало
припазе.
Ај Куме јавни се кажи и ти неку свом Куману''' ни наше Наће'''.
сврате мало на кафицу и да неку прозборимо , свако добро и
пријатно вам ваш војашин.
Леп поздрав и нашем брату Моду'''и њега мало па нема ..
војо.
+0 / -0
0
millionerka
17. април 2010. у 16.54
Srbo navede mi suze na oci.
Kakav divan tekst si napisao .Nek ste mi živi i zdravi i da vas zdravlje ,sreća i Bog cuva oboje i vasu cerkicu .Sve blagodeti ovog sveta a biće bolje ko sto ti rece lepo .
Svasta se prezivelo i dogodilo sto nije trebalo al covek izdrzi nekako.Mnogo me dirnuo tvoj tekst... navru secanja i sama sam prošla taj pakao.
Evo ti ostavljam jednu moju poemu da procitas .Ne mogu zaboraviti moje'prijatelje 'iz ovog zadnjeg rata koji su me izdali .
LJUBAVI...
Bacicu jutros duboko u more deo zivota mog
u modro more bez straha Poseidonovog
Bacicu deo zivota ,teret sa duse ne mali
da nikad ne ugledam pogled prijatelja koji su me izdali
Negde na ledenom podu secanja mojih
utopicu poslednji izvor nade u izgubljene duse prodanih
Kako je samo mracan bio moj pogled u samoci
u tamnoj,beskrajno dugoj ,hladnoj noći
Iza zaledene teske zavese u kuci nade
vas pogled diskretan ,nem dok drhtim te noćiladne.
Bacicu jutros deo zivota mog
u modro more bez straha Poseidonovog
u kuci zivota potrazicu izvor novi ,cist
sa nadom da zauvek okrenem zivotni list
Opet ću drhtati i biće hladne noći
al zavolecu i hladnocu nadam se da ću moći.
I dok jutros bacam deo zivota mog
u modro more bez straha Poseidonovog
Dok me ruke tvoje mokre i malo ledene
lagano spustaju na tlo sa sive ljute stene
Znam da ćemo potopiti zajedno crni vir
letecemo zajedno srećo i pronaći izgubljeni mir
Zavoleces hladnocu .. sapnu mi ...znam te..
Biće dobro...promrmljah ...racunam na te.
ljubavi ... hvala ti...
+0 / -0
0
millionerka
17. април 2010. у 19.23
Vojvoda kako si ovo lepo rekao stvarno
Када човек посустане и падне , мислећи да далље неможе, да није
вредно , али увек има нешто што га подигне ,да му снагу да
настави верујући да ће тамо негде већ сутра бити боље да
ће осетити да је даље ногуће и да ће те некп разумети или
поделити бол као и љубав са неком или према неком.
мислим да љубав или разумевање та ускра која те подигне која
те осоколи разбуди ослободи оне тешко подношљиве сваке људске
боли . па чак и у најтежим трентцима људског живота.
много је сличних судбина осетило да пожели да га нема да
се даље неможе, али вера и нада подигну човека да настави
и заиста је много тих тренутака кад човек падне подигне
се и настави.
Eto svasta covek pregura i nešto sto u zivotu nije ni sanjati mogao ni u najgorem snu.
Kad padnes treba se znati i podici pa nastaviti ...i nikad se ne predavati .Mnogo nas je koji smo sami sa svojim najmilijima izdrzali i eto opet uspeli da nademo i nastavimo novi zivot .pozdrav ..
+0 / -0
0
SrboPeuljanac
(Sanjar)
18. април 2010. у 12.20
Hvala ti mnogo na tako lijepim rijecima i na divnoj poemi koju si nam podarila, Milionerko.
Svako dobro...
+0 / -0
0
millionerka
18. април 2010. у 12.40
Ma ja tako svrljam nekad i poeme ha ha ne rece mi Srbo valja li to icemu..vredi li i tako.Mislim da si mi rekao da volis ti ponekad procitati znam da si pisac pa eto kažem volela bih tvoje mišljenje ...onako valjaju li skrabotanja moja .Ja tako pišem al za svoju dusu .Ako i ne valja volim da čujem tvoje mišljenje jer imaš iskustva . pozdrav...
+0 / -0
0
millionerka
18. април 2010. у 12.42
Pardon htedoh reci ----reci mi ---
+0 / -0
0
SrboPeuljanac
(Sanjar)
18. април 2010. у 12.58
Pa rekao sam da je poema divna.
Ne znam kako bih drugacije opisao nešto sto mi se svidja.
Da mi se ne svidja, možda bih i mogao ubaciti neku sugestiju, ovako - nemam šta reci.
Odlično.
+0 / -0
0
millionerka
18. април 2010. у 13.12
Hvala Srbo drago mi je da ti se svidelo ..samo da ti kažem da sam je napisala tek sad posle 18godina.Svasta smo ja i muž prošli a sami mislim bez 'prijatelja 'zbog kojih nam se još dosta i nadogadalo svasta dodatnog .Htela sam napisati nešto da nikog ne vredjam al da kažem da nisam zaboravila zauvek a da smo nas dvoje uspeli.Eto mislim ako ti velis da valja imam poverenja .Hvala Srbo.
Ma ja svratim ponekad do vas jer volim citati pa se uvek nadam da si nešto napisao novo .Ne zameri sto ...
P.S Jedno sam ti zaboravila reci jA sam ti pisala na tvoju adresu a nisi se nikad javio .Možda nisi nasao ili šta nije bitno prošlo je meseci od tad .Samo hoću reći da sam se javila stvarno ne lažem. -------pozdrav
+0 / -0
0
SrboPeuljanac
(Sanjar)
18. април 2010. у 13.17
Znam da si se javila, i jesam ti odgovorio.
Ali tebe nema nikad na MSN-u...ili sam ja pogresno protumacio mail.
Ma ok, u kontaktu smo i ovako i onako.
Drago mi je da ste ti i tvoja porodica tako slozni.
Treba cuvati i njegovati takvo bogatstvo.
+0 / -0
0
millionerka
18. април 2010. у 13.27
Ah na MSN ma nisam skoro nikad tu si u pravu.Evo u kaontaktu smo sto kažeš .lol..Pokusacu sad da te nadem na Msn narednih dana..
Hvala jesmo ..meni je familija sve odnosno deca za njih živim oni su mi sve .Ja imam dva sina jenom 18 a druom 15 i ja i moja lepsa polovina...lol..Drugi niko od familije blize nije ovde sa nama i to je teško stvarno teško svi su rasuti po svetu .Inače ja živim u Kanadi u Montreal nisam daleko od tebe .Ej zivote gde li sam stigla al dobro je ...
+0 / -0
0
millionerka
18. април 2010. у 13.33
Ma šta mi ovo progutanih slova ...izvinjavam se ..
Sve najbolje Srbo tebi i tvojima pa čitamo se i ubuduce ..živeo ...hvala na lepim rečima ..
Looking for Lava Rock Bracelets?
Изаберите државу:
Аустралија
Аустрија
Босна и Херцеговина
Велика Британија
Европска Унија
Канада
Немачка
Сједињене Америчке Државе (САД)
Србија
Француска
Холандија
Хрватска
Црна Гора
Швајцарска
Шведска
Ћирилица |
Latinica
|
English
© Trend Builder Inc. и сарадници. Сва права задржана.
Terms of use
-
Privacy policy
-
Маркетинг
.